După ce Germania a învins Franţa,
soldaţii au fost trimişi la Paris, pentru odihnă şi recreere.
Unul dintre soldaţii care pleacă e August von Kageneck, de 19 ani.
Unitatea sa nu a participat la campania franceză.
E prima lui vizită la Paris.
El scrie:
Ni s-au dat instrucţiuni stricte.
Trebuie să fim îmbrăcaţi impecabil şi să evităm contactul cu populaţia.
Noi inventăm turismul în masă.
Francezii refuză să-i privească.
Câţiva au început să riposteze.
Aceşti doi bărbaţi care au sabotat liniile telefonice
vor fi primii executaţi de către germani.
Noul stat francez, condus autoritar de mareşalul Petain,
alege să colaboreze cu Germania.
Petain promulgă un set de legi antievreieşti,
ce-i exclud pe evrei din viaţa publică.
El şi Hitler au dat mâna.
Zilnic, Wehrmachtul defilează.
Germanii ocupă capitalele europene: după Praga şi Varşovia,
urmează Bruxelles, Luxemburg, Haga, Copenhaga şi Oslo,
dar nu şi Londra.
Februarie 1941, în suburbiile Londrei.
Rose, care are doar trei ani, deja a trecut prin doi ani de război.
APOCALIPSA AL II-LEA RĂZBOI MONDIAL
Rose e curajoasă.
Curajul este necesar în Anglia.
Partea 3 ŞOCUL
Oraşele Marii Britanii au fost devastate de bombardamentele germane.
Dar ţara rămâne pe poziţie graţie lui Churchill
şi cu ajutorul providenţial al lui Roosevelt.
Acesta tocmai a fost reales pentru al treilea mandat ca preşedinte al SUA.
Deşi opinia publică americană se opune războiului, el spune:
Noi trebuie să fim apărătorii democraţiei.
Doar o parte din echipamentul trimis de el în Anglia chiar ajunge acolo.
Toate navele britanice sunt în mare pericol.
Oceanul Atlantic e plin de submarine germane.
Periscoapele lor caută navele britanice.
Churchill e îngrijorat.
În curând, nimic nu va mai trece,
iar rezultatul războiului pare incert.
Marea Britanie e o insulă, lucru ce e şi un avantaj şi un dezavantaj,
dar e şi unica speranţă a ţărilor ocupate.
Submarinele germane (U-boat), au la dispoziţie porturile franceze.
Grupate în haite, utilizând torpile şi tunuri,
aceşti "lupi ai Atlanticului" reuşesc să scufunde nave cântărind 4.000.000 tone
doar în 1941.
Aici, germanii din submarin aruncă pâine unui echipaj naufragiat,
cu şanse foarte mici de supravieţuire.
Vor muri de sete, de foame, de frig
sau înecaţi cu petrol.
Hitler e încântat de succesul submarinelor,
dar programul de reînarmare masivă al Americii îl îngrijorează.
Îi spune secretarului său Bormann:
Peste un an, Statele Unite vor fi gata de luptă.
Daca vrem să le ţinem piept, ne mai trebuie materii prime.
Acestea se găsesc în est.
Trebuie să cucerim acel "spaţiu de locuit".
Apoi, Anglia îşi va pierde speranţele şi vor încheia pacea,
şi va fi prea târziu pentru America.
Să atacăm Rusia cât mai curând posibil !
Hitler denumeşte planul de invazie "Operaţiunea Barbarossa",
după împăratul medieval Frederick Barbarossa.
Wehrmachtul începe să-şi concentreze trupele în est.
Locotenentul von Kageneck e trimis în Polonia.
Prizonierii polonezi şi evreii muncesc la proiecte de construcţii.
Hitler vrea să construiască o autostradă de-a lungul Poloniei,
pentru a-şi muta armata la noua graniţă cu Rusia.
Aici e locul unde e instalată Divizia a IX-a Panzer,
împreună cu regimentul lui von Kageneck.
Acesta scrie:
Lângă noi e o unitate SS.
Comandantul ne întreabă: - Vreţi să vedeţi un evreu ?
Face un semn şi un soldat aduce un omuleţ.
- De la câţi ai furat azi ?
Omul nu răspunde.
- Bateţi-l de zece ori cu un băţ !
Am fost îngroziţi. Aceasta este ocupaţia noastră din Polonia ?
Auziserăm zvonuri vagi despre cruzimile de aici,
dar era imposibil să ştim ce se petrece cu adevărat.
Această ţară a devenit o ţară a tăcerii.
Nu ştiam că acesta e începutul genocidului
pentru care vom lupta cu atâta curaj.
Hitler îşi amână planul de ofensivă în est.
Trebuie să-l ajute pe aliatul său Mussolini,
care vrea să ducă un război separat.
"Ducele" tocmai a fost înfrânt de britanici în Africa.
Armata italiană e dezorganizată în deşert.
Pentru a-l salva pe Mussolini de dezastru,
Hitler îşi trimite unul din cei mai buni generali în Libia,
generalul Rommel împreună cu divizia sa de blindate Afrika Korps.
În Germania, Rommel e deja un erou.
A cucerit Cambrai, Arras, Rouen şi Cherbourg în mai şi iunie 1940.
E un nazist adevărat.
L-a slujit pe Hitler cu devotament, fanatism şi eficienţă de la început.
Rommel se bazează pe tancuri şi războiul-fulger.
El ordonă diviziei Afrika Korps să atace poziţiile britanice.
Rommel deja şi-a creat o reputaţie.
Britanicii îi răspândesc fotografia cu descrierea: "Acest om e periculos !".
Hitler atacă Grecia, ţară pe care Mussolini încercase s-o cucerească.
După blitzkriegul din Balcani şi ocuparea Iugoslaviei,
îşi paraşutează soldaţii deasupra Cretei.
Hitler şi-a asigurat flancul sudic pentru invazia Rusiei,
dar a pierdut timp preţios.
Operaţiunea Barbarossa a fost amânată câteva săptămâni.
O mare paradă militară e desfăşurată tradiţional în Piaţa Roşie din Moscova
pentru a sărbători Ziua Internaţională a Muncii.
Aceasta a fost pregătită cu mare grijă.
Stalin vrea să-i impresioneze pe germani.
Spionii săi l-au avertizat în privinţa iminenţei unui atac.
Dar el nu crede că Hitler ar îndrăzni
să încalce pactul germano-sovietic de non-agresiune atât de curând.
Germanii asistă la paradă.
Mareşalul Timoshenko, comisar al poporului şi ministru al apărării
îl salută cu mare respect.
Hitler e pregătit de atac,
dar vrea să evite lupta pe două fronturi.
Ar vrea să încheie pace cu Marea Britanie mai întâi.
În suburbiile Londrei, într-o casă ce încă nu a fost bombardată,
Rose îşi ajută părinţii, care ascultă radioul.
Deodată, un anunţ uluitor e făcut la BBC.
În Scoţia, lângă Glasgow, rămăşiţele unui avion german,
Messerschmitt 110, au fost găsite.
Pilotul lui a scăpat paraşutându-se.
Se dovedeşte a fi un nazist de rang înalt,
adjunctul lui Hitler, Rudolf Hess.
Acesta spune:
Am venit într-o misiune de pace.
Hess era unul dintre primii susţinători ai lui Hitler,
unul dintre cei mai fanatici.
Partidul este Hitler
Hitler este Germania Germania este Hitler !
Hess simte că rolul său nu e la fel de glorios ca al altor lideri nazişti.
El vrea să-i dovedească Führerului că el, Rudolf Hess, e singurul om
ce poate scoate Germania din conflictul cu Marea Britanie.
Dar este imediat închis.
Churchill refuză începerea tratativelor, iar Hitler îl reneagă.
Hess va rămâne în închisoare pentru tot restul vieţii.
Între timp, rapoarte de informaţii arată că Hitler plănuieşte să invadeze URSS,
dar Stalin le ignoră.
La fel procedează şi cu ultimul mesaj de la Richard Sorge,
un spion sovietic din Tokio.
Documentul, datat 30 mai 1941, îl avertizează de un atac german.
De fapt, Stalin continuă să trimită materii prime Reichului.
De la semnarea pactului de non-agresiune germano-sovietic,
a exportat Germaniei mii de tone de petrol, crom şi nichel,
resurse ce l-au ajutat pe Hitler să cucerească Franţa.
Ultimul tren e trimis în noaptea de 21 iunie 1941.
Transportând tone de grâu, acest tren trece graniţa la miezul nopţii.
Pe 22 iunie, la 3 dimineaţă, fără a declara oficial război,
primii genişti ai Wehrmachtului se strecoară pe teritoriul Rusiei.
Aceştia sunt urmaţi de 153 de divizii germane,
precum şi trupe finlandeze, româneşti, slovace şi ungureşti.
Este chiar şi o divizie de fascişti spanioli.
Trei milioane de oameni şi 600.000 de camioane,
multe dintre ele făcute de industriaşii francezi, cum ar fi Berliet şi Renault.
Mai mult de 3.000 de tancuri, 7.000 de tunuri...
... 3.000 de avioane.
În doar 24 de ore,
1.500 de avioane sovietice sunt distruse fără să fi decolat.
Alte 300 de avioane ruse sunt doborâte de germani.
Luată prin surprindere şi copleşită,
aviaţia sovietică suferă o lovitură devastatoare.
Ofensiva germană e declanşată de-a lungul a 3.000 km,
şi în trei direcţii diferite.
În nord, ţinta ideologică, Leningrad,
oraşul lui Lenin, leagănul revoluţiei ruse, Sankt Petersburgul de azi.
În centru, ţinta politică, Moscova, capitala lui Stalin.
În sud, ţintele economice, Kievul şi Ucraina.
Armatele noastre merg spre est
Pe pământ rusesc
Tovarăşi, luaţi-vă armele !
Victoria va fi a noastră
Din Finlanda la Marea Neagră
Înainte, înainte !
Înainte către est, armată vijelioasă
Libertatea e ţelul nostru
Victoria e steagul nostru
Führer, dă-ne ordinul !
Te vom urma !
În statele baltice din nord, germanii sunt primiţi câteodată ca eliberatori.
După regimul de teroare al lui Stalin orice e mai bun decât NKVD,
poliţia secretă rusă, responsabilă cu represiunea politică.
Forţat să se retragă, NKVDul îi execută pe anticomuniştii închişi.
Antisemiţii locali îi acuză pe evrei că au complotat cu comuniştii.
Evreii sunt forţaţi să care cadavrele.
Pe tot teritoriul statelor baltice se conduc atacuri împotriva evreilor,
pe care germanii le încurajează cu instrucţiuni ca:
Să nu lăsaţi nici o urmă.
Arderea cadavrelor e o metodă de a scăpa de dovezi.
Pe frontul central, generalul Guderian,
strateg cu tancuri şi susţinător al blitzkriegului,
e întârziat de linia Stalin.
O serie de fortificaţii ce trebuie luate cu asalt.
Guderian îşi continuă înaintarea.
Dar un element neprevăzut îi încetineşte unităţile motorizate,
descris de von Kageneck:
Avansăm în blindatele noastre şi praful ne învăluie.
Suntem în Rusia, unde nu există drumuri sau asfalt.
E groaznic. Praful lipicios galben sau roşu, pătrunde peste tot.
Îţi intră în ochi, în nas şi în gură.
În asemenea condiţii aceşti bărbaţi înaintează 50 km pe zi.
Au mărşăluit până la Varşovia, Oslo şi Bazonne.
Încep să-şi dea seama cât de mare e Rusia.
Sute şi sute de kilometri sunt străbătuţi fără a găsi nici măcar un singur sat.
A devenit din ce în ce mai greu pentru
camioanele cu provizii, combustibil şi muniţie să ajungă la ei.
Dar mai este şi o altă problemă cu care soldaţii germani se confruntă:
ruşii se apără cu îndârjire.
Un nou tanc rusesc apare pe scena războiului.
Apariţia lui e o mare surpriză.
T-34, un monstru de 30 de tone,
echipat cu un tun formidabil şi şenile late ce pot merge oriunde.
E superior tancurilor germane ca putere de foc şi blindaj,
dar are un radio rudimentar şi o cutie de viteze greoaie.
Singura armă destul de puternică pentru a-l neutraliza e tunul german de 88 mm.
Totuşi germanii sunt mai bine înarmaţi, iar armata lor e mai puternică.
Dar aceşti "ivani", cum le spun ruşilor, luptă cu înverşunare până la sfârşit.
Ruşii au suferit deja pierderi grele,
dar numărul victimelor germane creşte deasemeni.
Germanii continuă să se apropie de cucerirea celor trei oraşe,
Leningrad, Moscova şi Kiev, capturând armate întregi.
Hitler ordonă executarea pe loc a tuturor comisarilor politici,
membrii ai partidului comunist ce supraveghează ofiţerii
şi ţin sub observaţie soldaţii din unităţile militare.
Guderian se opune acestui ordin criminal.
Totuşi conform comandantului Armatei a IV-a Panzer, generalului Hopner:
Acest război trebuie dus cu o brutalitate nemaivăzută.
Nu trebuie să avem milă de bolşevici.
Bolşevicii, ruşii, luptă cu disperare,
cu tot mai puţine arme, adesea cu doar o puşcă la patru oameni.
Sunt forţaţi să se retragă de-a lungul întregului front.
Pentru Stalin situaţia e foarte gravă.
Cu accentul său georgian,
el rosteşte cuvinte pe care nu le-a mai folosit până acum.
Îi numeşte pe ruşi "fraţi şi surori" şi le spune adevărul:
Suntem atacaţi de Germania lui Hitler. Inamicul e crud şi neîndurător.
Ţara noastră e în mare pericol.
În cel mai negru moment îndrăzneşte să spună:
E adevărat că trupele germane fasciste sunt invincibile ?
Armata lui Napoleon era considerată invincibilă, dar a fost învinsă.
El ordonă ca fabricile, cu utilaje şi muncitori cu tot,
să fie mutate în est, lângă munţii Urali.
Şi le dă ţăranilor şi fermierilor un ordin categoric:
Plecaţi ! Părăsiţi-vă casele şi distrugeţi totul !
Nu lăsaţi nimic ce-ar putea fi de folos atacatorilor fascişti ai lui Hitler.
Aceasta e tactica "pământului pârjolit" a lui Stalin.
Ofiţerii germani n-au uitat de Napoleon.
În 1812, ruşii învinseră marea armată a acestuia
arzându-şi oraşele şi ogoarele.
Apoi, i-au masacrat pe francezi în bătălia de la Berezina.
La începutul lui iulie 1941 şi germanii ajung la râul Berezina,
pe frontul central, şi îşi continuă înaintarea.
Rezistenţa sovieticilor e tot mai puternică.
Pe partea cealaltă de râu o surpriză neplăcută îi aşteaptă pe germani.
Ruşii au amplasat un nou tip de artilerie.
Un lansator de rachete numit "Orga lui Stalin" sau "Katyusha",
pentru că sună ca nişte tuburi de orgă,
şi sunt înspăimântătoare.
Dar nimic nu poate opri avansul germanilor.
Pe la jumătatea lui iulie ajung la Smolensk,
ultimul mare oraş înainte de Moscova.
Bătălia pentru Smolensk durează trei săptămâni.
Ruşii luptă până la capăt,
deşi germanii le cereau să se predea prin portavoce.
Predaţi-vă !
Veţi fi trataţi omeneşte !
Foarte puţini sunt luaţi prizonieri.
Unii dintre supravieţuitori se ascund adânc în păduri şi devin insurgenţi.
Li se alătură mulţi ţărani şi fermieri, pe care îi învaţă să lupte.
Vânează trădătorii şi taie liniile de comunicaţie ale inamicului.
Represaliile sunt foarte violente. Führerul ordonă:
Lichidaţi-i imediat pe cei câtuşi de puţin ostili.
Hitler se consultă cu comandantul Wehrmachtului, mareşalul Keitel.
Operaţiunea Barbarossa încetineşte.
Unii generali cred că strategia lui Hitler utilizând trei direcţii de atac e de vină.
În schimb mareşalul von Bock, comandantul Grupului de Armate Centru,
vrea ca toate trupele să atace Moscova.
Lui Hitler nu-i plac generalii care îndrăznesc să-l contrazică.
Generalul Guderian e prezent. El insistă:
Acum suntem la doar 350 km de Moscova.
Führerul replică:
Nu înţelegi nimic. Nu înţelegi economia pe timp de război.
În primul rând avem nevoie de grâul din Ucraina,
pentru a nu muri de foame ca în războiul precedent.
Moscova nu este decât un simbol. Ne vom ocupa de ea mai târziu.
Îi ordonă lui Guderian să coboare în sud spre Kiev,
pentru a încercui grupurile armatei de ruşi care încă luptau
în grupuri în spatele Wehrmachtului.
Avea să fie cea mai mare încercuire din istorie.
Germanii capturează 600.000 de soldaţi ruşi dintr-o mişcare.
Himmler vine în vizită.
Nu s-au făcut provizii pentru hrănirea prizonierilor.
Cu indiferenţă extremă
Himmler îi priveşte pe cei pe care îi numeşte "untermensch"
însemnând "oameni inferiori".
Îi va lăsa să moară de foame, cu sânge rece.
Locotenentul von Kageneck scrie:
Am dus-o binişor în Ucraina.
Aveam tot ce ne trebuia: ouă, unt, fructe, lapte, vin,
un vin roşu excelent de pe lângă Marea Neagră.
Mai spune:
Ucrainenii vin la noi zâmbitori, plini de bucurie.
Femeile ne aduc pâine şi miere.
Ne consideră eliberatorii lor.
Ucrainenii au multe motive să-i urască pe ruşi şi mai ales pe Stalin,
care la începutul anilor '30 a condus o politică masivă de înfometare,
fapt ce a dus la moartea a şapte milioane de oameni.
Mulţi ucraineni, unii antisemiţi, dau vina pe evrei şi conduc pogromuri,
ca cel de aici din Zolochiv, iar germanii asistă la ele.
De fapt, mulţi ucraineni trec de partea naziştilor.
Dar Germania va rata ocazia de a-şi face un aliat.
Mareşalul Göring, al doilea om din Reich, vine în Ucraina.
El spune:
Fără guri care să mănânce degeaba !
Cei apţi de muncă, vor lucra pentru Reich, iar restul vor muri.
Cei care muncesc vor da tot ce pot până vor muri şi ei.
Göring a venit să implementeze politica de înrobire a Ucrainei
şi să continue exterminarea sistematică a evreilor.
E însoţit de Alfred Rosenberg, teoretician al rasismului nazist.
Himmler şi Heydrich înfiinţează comandouri de execuţie numite "einsatz grupen",
alcătuite din membri ai SSului, poliţişti şi soldaţi ai Wehrmachtului,
care-i adună pe evrei.
Membrii SS îi duc pe evrei în păduri şi le dau lopeţi
cu care să-şi sape singuri gropile.
Dar se decid că acest procedeu este prea lent,
aşa că le ordonă să sape morminte lungi, comune,
apoi îşi fac victimele să se întindă deasupra ultimului grup de morţi.
Dar şi această metodă durează prea mult.
SSul pregăteşte o râpă cunoscută ca Babi Yar, lângă Kiev.
33.771 de evrei sunt executaţi în două zile,
bărbaţi, femei şi copii.
În acest iad pe pământ, ca în multe alte sute de pe front,
călăii îşi fotografiază victimele.
Acest masacru premeditat a unui milion de evrei,
va fi cunoscut sub numele de "holocaust prin gloanţe".
Dar Himmler nu e mulţumit.
A asistat la una dintre acţiunile comandourilor de execuţie.
Văzând ce efect psihologic au uciderile în masă asupra soldaţilor săi,
începe să caute metode alternative.
Va folosi dube în care-i omoară pe evrei cu gaze de eşapament
şi un an mai târziu, apar camerele de gazare.
În nord, începe îndelungatul asediu asupra Leningradului.
Germanii au un plan:
În loc să luptăm pe străzi
vom lăsa bombardamentele şi înfometarea să-şi facă treaba.
Clădirile din oraş sunt distruse.
Un elefant de la zoo cade victimă unui raid aerian.
Raţiile de mâncare scad sub minimul necesar.
Dar ce e mai greu abia urmează, în curând va veni iarna.
În sud, Guderian primeşte ordinul de la Hitler
de a se alătura armatelor din nord şi să înainteze spre Moscova.
De-a lungul acestui front enorm, de la Leningrad la Odessa,
înaintarea către Moscova pare de neoprit.
Germanii iau încă 700.000 de prizonieri.
Generalul Jodl, şeful Statului Major al Wehrmachtului spune:
Am câştigat războiul !
Von Kageneck scrie:
Ne confruntăm cu cel mai temut adversar,
ploaia de toamnă şi noroiul pe care ruşii îl numesc "rasputiza".
Noroi interminabil atât de lipicios şi cleios încât se prinde pe orice.
Nimic nu se mai mişcă...
... nici tanc, nici camion, nici cal sau oameni.
Face orice mişcare imposibilă.
Parcurgem între 5 şi 8 km pe zi, în loc de 30.
Să-ţi pui un picior în faţa celuilalt cere un efort supraomenesc.
Panzerele, mândria Wehrmachtului, rămân împotmolite.
Hitler le scrie trupelor:
Soldaţi de pe frontul de est,
camarazi, astăzi începe ultima mare bătălie decisivă.
Deodată, armata germană reîncepe înaintarea spre Moscova,
pentru că gerul a venit şi a întărit pământul.
Lumea îşi ţine răsuflarea. Oare îl va învinge Hitler pe Stalin ?
Acum e momentul când extremiştii de dreapta din ţările ocupate
se înrolează in armata germană.
Belgieni, danezi, olandezi
şi tinerii din LVF, legiunea Voluntarilor Francezi,
se decid să îmbrace uniforma germană şi să lupte pe frontul de est.
Toţi vor suferi.
Un front atmosferic rece mătură ţara începând cu luna noiembrie 1941.
Temperaturile scad până la aproape minus 40 de grade Celsius.
Wehrmachtul era conceput pentru blitzkrieg, războiul-fulger.
Ar fi trebuit să îngenuncheze Rusia în patru luni.
Nu e echipat pentru iarnă.
Guderian scrie în memoriile sale:
Era trist să vezi soldaţii, înfometaţi şi îmbrăcaţi subţire,
luptându-se pentru un amărât de adăpost.
Luptă pentru a controla chiar şi cel mai mic sat.
A pierde un sat sau chiar şi o izbă echivalează cu moartea.
Soldaţii mor de frig sau din cauza dezinteriei.
Diareea îi face să meargă la toaletă de 30 de ori pe zi.
Dr. Haape, medicul Wehrmachtului, le spune:
Trebuie să alegeţi. Dacă vă daţi pantalonii jos veţi degera.
Va trebui să-i descoaseţi în spate ca să nu trebuiască să-i daţi jos.
Într-un contrast izbitor, cei din Afrika Korps, din deşert,
pot prăji ouă pe blindajul încins al tancurilor,
în timp ce ascultă cântecul de război "Lili Marlene".
Şi războiul în deşert înaintează cu greu, din cauza nisipului.
Nu au combustibil şi alimente.
Rommel e nevoit să ordone încetarea atacului.
Totuşi pune la cale o nouă ofensivă
şi noi sacrificii pentru soldaţii săi din Afrika Korps.
Între timp, pe drumul către Moscova,
germanii nu se mai pot spăla şi nici nu-şi pot schimba hainele.
Ca şi pe inamicii lor, îi înnebunesc păduchii şi paraziţii,
ce aduc cu ei râie şi tifos.
Armată a lui Napoleon a pierdut peste 100.000 de soldaţi din cauza tifosului.
Cu toate astea, Wehrmachtul înaintează.
Avangarda germană ajunge la periferiile Moscovei,
şi chiar la capătul liniei de autobuz ce duce direct în Piaţa Roşie.
În timp ce armata sovietică blochează avansul trupelor germane,
Stalin ordonă ca parada ce comemorează revoluţia să fie ţinută ca de obicei.
Pentru a-şi dinamiza trupele, Stalin ţine un discurs
ce invocă imagini din trecut: marii soldaţi de pe vremea ţarilor.
Fiţi demni de înaintaşii voştri glorioşi.
Alexander Nevsky, Dmitry Pozharsky, Alexandr Suvorov şi Mihail Kutuzov.
Stalin organizează apărarea Moscovei cu unu dintre cei mai străluciţi generali,
un specialist în tancuri, considerat ca fiind echivalentul rus a lui Guderian,
în vârstă de 45 de ani, generalul Zhukov.
Norocul e de partea lui Zhukov.
Sorge, spionul rus, a aflat că Japonia, deşi e aliată cu Hitler,
a decis să nu atace Rusia, pentru că inamicul ei principal e SUA.
Astfel, Zhukov poate retrage trupe din Orientul Îndepărtat.
Aduce câteva divizii siberiene, bine echipate.
Siberienii nu se tem de frig.
Ei sunt căliţi şi obişnuiţi să trăiască în aer liber.
Şi-au adus schiurile şi renii cu ei,
iar acum pleacă la vânătoare de germani.
Zhukov vrea să încercuiască Wehrmachtul printr-o mişcare de seceră.
Circa 30.000 de germani sunt ucişi sau dispăruţi.
Mii sunt trimişi în Siberia.
Lupta lor cu frigul încă nu s-a terminat.
Mai puţini de o treime se vor întoarce acasă, aproape 15 ani mai târziu.
August von Kageneck e rănit grav şi e evacuat în Germania.
El scrie:
Speranţa dispare şi te cuprinde îndoiala.
Moartea devine cel mai bun prieten, singurul prieten,
pentru că te scapă de suferinţă.
Nici suferinţa ruşilor nu s-a terminat.
Ţara lor a fost distrusă.
Moscova a fost salvată, dar milioane au fost ucişi sau luaţi prizonieri,
iar pericolul încă există.
Wehrmachtul a fost împins înapoi 200 de kilometri.
Hitler ordonă armatei să apere noul front cu orice preţ.
El destituie 35 de generali, printre care şi Guderian,
şi preia el însuşi comanda Wehrmachtului.
Restabileşte poziţiile armatei sale cu succes,
o reechipează şi-şi plănuieşte răzbunarea.
Wehrmachtul se menţine ferm pe poziţii în Rusia.
Hitler se întoarce lângă câinii săi, la cabana sa din Bavaria.
În opinia lui, înfrângerea de la Moscova
a fost cauzată de generalii şi diplomaţii săi.
Nu ei au zis că Franţa şi Anglia nu ar intra în război pentru Polonia ?
Mai e şi Abwehr, serviciul german de informaţii,
ce nu-l informase corect cu privire la armata rusă.
Hitler adaugă:
Armata bolşevică e formată din ţărani ce luptă cu inconştienţă barbară
şi din muncitori antrenaţi în misticismul fanatic al comunismului.
Dar Hitler crede că va avea noroc.
El va triumfa.
Între timp se poate relaxa în compania linguşitorilor săi.
Aici, amanta lui Bormann îi prezintă o vedetă de film germană,
pe actriţa Magda Schneider.
Nu departe, fiica ei, Romy Schneider, se joacă cu copiii lui Bormann.
Viaţa în Germania e deocamdată lipsită de griji.
Bombardamentele în masă încă nu au început,
iar cei ce-şi sacrifică viaţa la Moscova sunt foarte departe,
îngropaţi în zăpadă.
La două zile după prima înfrângere majoră a lui Hitler,
aliatul său, Japonia, lansează un atac surpriză
asupra unei mari baze navale a SUA din Oceanul Pacific, Pearl Harbour.
Odată cu acest val de avioane japoneze,
războiul se transformă în Război Mondial.
În Londra, Rose dansează. Deja se gândeşte la Crăciun.
Îşi aude părinţii spunând:
Acum americanii vor lupta de partea noastră.
Şi ruşii sunt de partea noastră.
Noi britanicii, nu mai suntem singuri în acest război.
URMĂTORUL EPISOD: LUMEA ÎN FLĂCĂRI
Traducerea: mdfk